På tidens första dag slog klockan ett slag.
En daggdroppe på ett strå och klockan slog två.
Ur daggen kom ett träd och klockan slog tre.
Av trädet blev en port, och fyra slog klockan fort.
Sen kom människor, och med dem slog klockan fem.
Räkna inte, slösa inte med timmarna som går.
Jag har stått vid dörren länge nu, och jag knackar ständigt på.
EN VERKLIGHETSBASERAD FILM
Krigsveteranernas klubb Berwick-upon-Tweed, England, 1980
Är det där en ny Bradshaw-
- eller bara ännu en i din samling av inaktuella tidtabeller?
Jag har ett litet bryderi...
...som jag nog tror kan intressera er.
I torsdags, på väg hem från en bokauktion i Chester-
- tvingades jag lägga om min resrutt på grund av en försening-
- och fick bara tre minuter på mig att byta tåg i Crewe.
Nypåstigna i Crewe!
Nypåstigna?
Det här är tåget mot Glasgow.
Edinburghtåget är försenat, så jag byter i Carstairs.
Bra tänkt. Trevlig resa.
Nypåstigna i Crewe!
Er skulle jag ha haft användning av i Taunton.
- Enkelt: Tåget till Bristol... - Det var inställt.
- Då kunde ni ha åkt till... - Jag fick skjuts av en vän.
Han gav mig en tidtabell också.
Han har märkt ut allt det intressanta på kartan.
Visste ni att Warrington är berömt för sin vodka?
- Och för att George Formby föddes där. - Säger ni det?
De flesta skulle gissa på Wigan eller Formby.
Men han föddes i Warrington.
Inget illa ment, men om han bara nämnde vodkan vet er vän inget om Warrington.
Svarta prinsen lät tillverka hela sin rustning där.
Warrington var som Savile Row, fast för plåtkläder.
Då kanske vi borde kliva av och ta en titt.
Om Warrington låter intressant så ska ni se Preston.
Lancaster var känt som "galgstaden".
Lancaster hängde flest brottslingar i landet, bortsett från London.
Det där är Carnforth.
Där filmades visst Kort möte, men den är ni för ung för att minnas.
Min moster såg den med en väninna och två sjömän.
- Hon berättade att när aktrisen... - Celia Johnson.
När hon blev gråtmild ropade sjömännen: "På henne, Trevor!"
Förlåt, där gick jag över gränsen. Hädanefter ska jag uppföra mig.
Jag har aldrig besökt skotska höglandet.
Så nu när jag blev ensam tänkte jag passa på att se det.
Jag tar tåg till Mallaig, buss till Inverness, och sen ner på andra sidan.
Västkusten lär ni förälska er i.
Och om jag skulle förälska mig?
Då kan ni ta tåget till Tyndrum och byta mot Oban i stället.
Där kan ni åka på båtutflykt till Iona, Staffa...
Det är mycket romantiskt.
Är ni romantiskt lagd?
Jag måste vara i Edinburgh på onsdag.
- Carstairs nästa. - Carstairs!
- Det var trevligt att råkas. - Ja... Ni var en oväntad bonus.
Tack än en gång.
Så ni förstår...
Jag tvingas inse det orimliga: Jag har förälskat mig.
Vad ska du göra åt saken?
Ursäkta mig ett ögonblick.
Det är bara två avgångar från Inverness mot Edinburgh på onsdagar.
Ni har anlänt till Edinburgh Waverley. På plattform 1...
- God eftermiddag. - God eftermiddag! Vilken överraskning!
Ja, ett sånt sammanträffande.
- Ska ni med tåget? - Ja.
Det här är ju slutstationen.
Det var inte helt och hållet ett sammanträffande.
Det var inte helt och hållet en överraskning.
Jag har sällan gäster, som ni märker.
- Vad gör ni? - Rör om, så det inte bränns vid.
- Sitt ner. - Värst vad bestämd ni är...
- Ni är bestämd, men har fel. - Vi får väl se.
Vi får nog köpa en skrubbsvamp till kastrullen.
- Sitt still. - Varför det?
För att jag tittar på er.
Helt perfekt.
- Ni är väldigt noggrann. - Ja, det var tanken.
Jo, jag undrade just...
Jag har aldrig kysst en man med mustasch förut.
Och jag gör nog aldrig om det.
Och om mannen i fråga rakar av sig mustaschen?
Ja, det vore fint.
Jag tänker fortsätta att stirra in i dina vackra bruna ögon.
- Varför det? - Inte vet jag...
Då slipper jag se dina trasiga tänder och solkiga kläder.
I dag är de faktiskt inte så solkiga.
Då är det bäst att du tar av dig dem, så jag slipper bli förvirrad.
Jag är så lycklig.
Klä på dig, Lomax.
Nej, nej, nej... Nej!
Nej!
- Sluta! Kriget är slut! - Inte för dig, Lomax.
Den här vägen.
Eric?
Hjälp oss, för Guds skull!
Mina herrar.
Mina herrar...
Ni har kämpat tappert för ert land.
Men jag måste tyvärr meddela att general Percival-
- har bestämt sig för att förhandla om vapenstillestånd.
Ger han sig? Vad händer då med oss?
Vi är fortfarande i tjänst och ska lyda order.
Börja med att förstöra allt som fienden kan ha användning av. Raska på!
- Vad gör du, Lomax? - Den här kan komma till användning.
Herregud...
Lomax, min vän... Jag tror att vi bevittnar brittiska imperiets fall.
Räkna in er, med början från ett där!
- Ett. - Två.
- Tre. - Fyra.
- Fem. - Sex.
- Sju. - Åtta.
- Nio. - Tio.
- Knekt. - Dam.
- Kung. - Ess.
Vad tycker du? Jag vill ju inte göra om för mycket.
Du är trött. Vill du ha en kopp te?
Eric?
Vad har du gjort?
Vid närmare eftertanke vill jag ha det som förut.
Om nåt är fel, så kan du säga det till mig.
Var vänlig att inte lägga dig i sånt som inte angår dig.
- Några invändningar? - Nej, självklart inte.
Eric.
Jag undrar bara om du har betalat de här räkningarna.
Eric...
Eric?
Mrs Lomax? Vi ska göra en utmätning på grund av obetalda räkningar.
- Är mr Lomax hemma? - Obetalda räkningar?
- Vi har ju varit här tidigare. - Det visste jag inte.
Vi har försökt nå mr Lomax brevledes, men utan resultat.
Jag ska ordna det här. Min man är lite tankspridd ibland.
Har ni möjlighet att betala nu?
- Vi har order om att göra en utmätning. - Ni får inte komma in!
Nej, Eric...
- Nej, snälla... - Släpp kniven!
Eric! Stanna! Varför vägrar du prata med mig?
Eric!
Vi kan inte ha det så här, Eric.
Den 14:e nästa månad, Burton. Samma tid. Skriv upp det.
Mr Finlay.
Mrs Lomax.
- Jag vill veta vad Eric var med om. - Fråga honom.
Det har jag, men han byter bara ämne så fort vi närmar oss...
Efter Singapores fall sluter han sig helt.
Han berättar ingenting om järnvägen... Jag vet inte.
Jag var sjuksköterska i 20 år.
Jag har sett mycket lidande.
Om man vet vad som är fel så kan man hjälpa.
Jag kan inte hjälpa er att leka Florence Nightingale.
Många män har genomlevt fasor som ni inte kan föreställa er.
Låt oss försöka hantera det så gott vi kan.
Min man hanterar det inte alls. Han är ett vrak.
Krig sätter sina spår, mrs Lomax.
Jag tror inte att ert tystnadslöfte är nyttigt. Verkligen inte.
Ni kanske vill må dåligt resten av ert liv-
- men Eric ska inte behöva ha det så.
Han är en underbar man. Jag älskar honom och vill ha honom tillbaka.
När vi kom hem kunde Eric inte hantera situationen.
Så han tog värvning i kolonialstyrkan och byggde en damm i Afrika.
Han skrev och berättade att de hade smalspårig järnväg.
De behövde fler lok och vagnar, men bara de japanska passade-
- så han fick klara sig utan.
När han kom hem igen så kom han på våra möten, men satt bara där.
Han sa inte ett ord. Han gjorde allt för att undvika folk.
Han reste land och rike runt på jakt efter järnvägsrariteter.
Det var nog så han träffade er.
Hela hans liv har handlat om tåg.
Vatten!
Snälla, ge mig vatten!
In i ledet.
Givakt!
Ni har tur, ni.
Ni är ingenjörer, och ni är här för att hjälpa oss.
Om ni gör bra ifrån er får ni det bra här.
Om ni inte hjälper oss får ni arbeta vid rälsen.
Där vill ni inte vara.
Räkna in er!
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio...
- Elva. - Tolv.
Tretton, fjorton, femton.
Vem har kapitulerat? Inte jag. Vi borde fortfarande slåss.
- I stället arbetar vi för japanerna. - Jag vägrar.
Vi borde ta oss härifrån, organisera oss och slå tillbaka.
- Fly? - Vi är fler än de.
- Det är bara att promenera härifrån. - Lugna dig, Thorlby.
Promenera härifrån är en sak, men vart skulle du ta vägen sen?
Nånstans måste vi ju vara. Vi har knappast trillat över världens ände.
Sätt er, sir.
Det tog fyra dagar från Singapore upp mot Bangkok-
- så vi borde ha kommit hit nånstans. Sen tog vi av västerut.
Än sen?
Det finns ingen järnväg väster om Bangkok.
- Det fanns åtminstone inte före kriget. - Hur vet du det, Lomax?
Britterna har haft planer på en järnväg från Thailand till Burma.
Järnvägen skulle sammanlänka Kina och Indien och bli berömd-
Som Canada Pacific, transsibiriska, orientexpressen...
Varför gjorde de det inte?
Att lägga järnväg är ett hemskt slitsamt arbete-
- som ofta utförs av fattig, invandrad arbetskraft.
De amerikanska järnvägarna anlades av kinesiska bönder.
De brittiska anlades av irländska rallare på flykt undan hungersnöden.
Men ibland är det helt enkelt för svårt att anlägga en järnväg.
Vägen till Burma är hundratals mil lång och går över berg och genom djungel.
Britterna bedömde att inte bara ingenjörskonst skulle krävas-
- utan även omänsklig grymhet.
Arbetet skulle vara så hårt att de som inte dog-
- skulle önska att de hade gjort det.
Det skulle inte längre räcka med invandrad arbetskraft.
Det skulle behövas en hel armé av slavar.
- Och den armén är vi. - Vi är inte slavar, utan soldater.
Och vi ska göra allt vi kan för att hjälpa stackarna vid rälsen.
Lomax, Withins... Hur har vi det med radio?
Lomax.
Det här borde vara rätt. Varsågod.
Varsågod.
- Fick du tag på den? - Ja.
Bra. Nu behöver vi ett batteri. Vad behöver vi mer, Lomax?
Antenn kan jag ordna, men vi behöver kondensatorn.
- Vem tog den? - Jackson, tror jag.
- Men han är uppe vid rälsen. - Vajert...
Majoren?
Major York?
Det är Lomax, från signaltrupperna.
- Vad är det för fel? - Den är slutkörd, som vi alla.
Jackson...
Vad vackert det är. Vad heter floden?
- Maenam Khwae Yai. - Maenam Khwae Yai...
Maenam Khwae Yai...
Den startar inte.
Beredd?
Tänk om Hitler har tagit London. Vad säger vi då till mannarna?
Det skulle jag väl knappast tro att han har.
Det funkar.
Det här är Bruce Belfrage på BBC.
Axelmakterna i Nordafrika har nu efter tolv dagars strider-
- tvingats till reträtt av våra styrkor.
Vår armé och våra allierades flygvapen attackerar dem dygnet runt.
Det ryktades om tyska stridsvagnar på andra sidan krönet.
Våra trupper fällde träd för att spärra deras väg-
- medan åskan dånade över staden.
Vi har gett nytt liv åt glöden i britternas hjärtan-
- här och i hela världen.
Major York... Ryssarna har återtagit Stalingrad.
Tyskarna flyr.
Säg något, major.
Hitler retirerar!
Bomber faller över Tyskland dygnet runt nu när vi får hjälp av USA.
Ni måste berätta för mannarna att vi vinner kriget.
Hitler tvingas retirera. Skicka vidare.
Ryssarna har tagit Stalingrad.
Våra trupper la upp en rökridå i norr-
- samtidigt som våra flygplan inledde krigets mäktigaste bombräd.
De har ringt i kyrkklockorna hemma för första gången sen krigets början.
Thorlby!
Finlay!
Withins!
Lomax!
Det var nog det modigaste jag någonsin har bevittnat.
Om jag ock vandrar i dödsskuggans dal, fruktar jag intet ont.
Ty du är med mig - din käpp och stav, de trösta mig.
Du bereder för mig ett bord i mina ovänners åsyn.
Godhet allenast och nåd...
...skola följa mig i alla mina livsdagar.
Det var så... vanvettigt.
Men du kan ju prata om det. Varför kan inte han göra det?
Du kan aldrig föreställa dig vad han har gått igenom.
Sa jag något dumt?
Snälla, stäng mig inte ute.
Snälla.
Vi fick behålla honom i någon vecka eller så.
Vi lappade ihop honom bäst vi kunde.
Men vi visste att det inte var över.
Sen hämtade de honom.
En ung officer från Kempeitai, deras militärpolis.
Du befinns skyldig, Lomax, och ska avrättas inom kort.
Men du gör klokast i att säga sanningen.
Upp med armarna. Du följer med mig.
Vi såg honom inte på två veckor.
Han berättade aldrig vad de hade gjort med honom.
Det finns saker som är så vedervärdiga, så förödmjukande-
- och så skändliga att man nog aldrig kan berätta om dem.
Särskilt inte för den man älskar.
Eller vill älska.
Jag måste försöka.
Patti...
Eric...
Du hade väl inte tänkt hoppa i?
Som gentleman skulle jag nödgas hoppa efter-
- och det skulle nog bli min död.
De kallade mig för Uncle. De förväntade sig att jag skulle ta hand om dem.
De trodde också, när vi var där.
Men här hemma, i deras förbittrade blickar i halvdvala-
- ser jag en önskan om att jag ska hjälpa dem att bli hela igen.
Men det kan jag inte. Jag kan inte hjälpa dem längre.
Du gör nog mer än du tror.
Eric gjorde något storartat.
Han offrade sig för att skänka oss hopp i en mardröm hundratals mil hemifrån.
Det förtjänar han medaljer och berömmelse för.
- Kan du inte få honom att förstå det? - Nej.
Det är för sent.
Den enda ljuspunkten var när du dök upp.
Patti...
Jag har en sak.
Det här kan vara det farligaste jag någonsin haft i min hand.
Du måste avgöra om Eric ska få se det.
Det är han, den unge Kempeitai-officeraren.
Han lever.
Nagase...
Jag vet inte vad Eric skulle göra om han fick veta.
Men nog förtjänar han väl en möjlighet att få rättvisa?
Kommer du att stötta honom vad han än gör?
Vad han än gör...
Ja, det vill jag göra.
Jag kan inte föreställa mig något värre än hans tillvaro nu.
Det är han, inte sant?
Svinet är tillbaka i Kanburi, tillbaka på brottsplatsen.
Lever han?
Han livnär sig på att visa järnvägen för turister.
Bron över floden Kwai -turer.
Nagase.
Jag har låtit översätta det.
Leta rätt på honom.
Han anar inte att du kommer. Det ger dig övertaget.
I åratal har jag fantiserat om att jag skulle hitta honom.
Jag skulle få honom att böna och be.
Jag skulle få honom att skrika.
De ljuden har vaggat mig till sömns.
Ljudet av tungbenet som knäcks och ätpinnen som tränger in i ögat...
- Du har dålig timing. - Vad menar du?
Vi är inte soldater längre, Uncle.
Vi är banktjänstemän, lärare, ingenjörer och pensionärer.
Hade du kommit för ett år sen skulle jag ha jagat rätt på honom.
Men nu är jag gift.
Min fru är allt för mig.
Ingen äkta man behandlar sin fru på det sättet.
Du låter det gå ut över henne!
När vi kapitulerade sa japanerna att vi inte var män.
Riktiga män skulle begå självmord eller dö av skammen.
Men vi sa nej, vi ska leva för att bekämpa er.
Vi ska leva för att hämnas.
Men det gjorde vi aldrig. Vi lever inte!
Vi står tysta och mimar i kören. Vi kan varken älska eller sova.
Vi är en spökarmé.
Vad hände egentligen där inne?
Vad utsatte de dig för?
- Du ska nog gå nu. - Gå inte miste om den här chansen.
Åtminstone en av oss förtjänar sinnesro.
Det är för sent för mig och de andra, men du var starkast av oss.
Gör det här för min skull.
Snälla.
Kom nu, så följer vi Finlay till tåget.
Ska jag följa med?
Jag tänkte att vi kan ta en promenad längs floden.
Jag är ingen "trainspotter", jag är järnvägsentusiast.
- Vi träffades på ett tåg. - "Ett tåg" duger inte för Eric.
Du måste säga vilket tåg, vart det skulle, hur många hjul det hade...
Jag tänker skicka ett meddelande till honom.
Något han inte kan ignorera.
Ja?
Herregud... Tack för att ni ringde.
Det var om Finlay.
Var?
Warminster.
- Då tog han nog Birminghamtåget... - Sluta!
Det kommer att sluta likadant för dig, inte sant?
Är det inte det du vill?
Jag har sett dig med honom. Era hemliga små möten...
Så går det när man börjar rota. Jag hoppas du är nöjd.
Vi finner frid med Gud genom vår Herre Jesus Kristus.
Vi gläds åt Guds härlighet men också åt våra lidanden.
För lidande ger uthållighet-
- uthållighet ger erfarenhet, och erfarenhet ger hopp.
- Ett. - Två.
- Tre. - Fyra.
- Fem. - Sex.
- Sju. - Åtta.
- Nio. - Tio.
- Knekt. - Dam.
Kung.
Burmajärnvägen, även kallad Dödens järnväg-
- sträcker sig 41 mil mellan Bangkok och Rangoon-
- och anlades av Japan under andra världskriget.
60000 krigsfångar tvingades arbeta vid järnvägen.
Av de 180000 asiatiska järnvägsarbetarna-
- dog 90000 under arbetet.
Blommorna är offergåvor åt den heliga vattenmodern-
- och står för en önskan om gottgörelse för allt ont pilgrimen har begått.
- Jag trodde Buddha var en glad tjockis. - Inte den här buddhan.
Det här är Siddhartha Guatama, den första buddhan.
Den tjocke buddhan är en munk som heter Putai.
Buddha är inget namn, utan en titel. Ungefär som ert "sankt" för helgon.
Den här vägen.
Jag kommer från Japan och är här som pilgrim.
Det här är min 57:e pilgrimsfärd.
Det här området var ockuperat av mitt land under kriget.
Det här är Kempeitais krigsmuseum.
Tack för att ni kom hit.
Tack så mycket.
Ursäkta, men museet är stängt.
Jag har rest långt.
Jag är mycket intresserad av det som utspelade sig här.
Vad hände med de här männen?
Vi öppnar igen i morgon bitti. Då är ni välkommen tillbaka.
Det här kan inte vänta tills i morgon.
Det förvånar mig att ni inte känner igen mig.
Sätt er, mr Nagase.
Mr Lomax...
Den här gången behövs ingen tolk.
Men det var förstås inte er egentliga uppgift sist heller.
Ni ska snart avrättas.
Men ni gör klokt i att först svara på mina frågor.
På vilket sätt?
Dina vänner har redan erkänt att ni har byggt en radio-
- i syfte att konspirera med fienden, och att du var hjärnan bakom det.
Han kan göra långt värre saker än att döda dig.
Berätta om kartan. Varför ritade du den?
- Det är en karta över järnvägen. - Det vet han redan. För vems skull?
- Min egen. Det är järnvägen... - Vi vet att det är järnvägen!
Varför har du ritat en karta över järnvägen?
- Jag är järnvägsentusiast. - Entusiast?
Jag tycker om tåg.
Jag tycker verkligen om tåg.
Du använder den till kommunikation med thailändska motståndsrörelsen och Kina!
Nej, hur skulle det ha gått till?
Du har försett dem med information via den här.
- Hur skulle det ha gått till? - Jag ställer frågorna. Du ska svara.
Det är en radiomottagare, ingen sändare.
Man kan inte sända med en mottagare.
Du har byggt en sändare för att informera Kina om vår järnväg!
Jaha...
Var pratar man i så fall?
En sändare måste ha en mikrofon. Var sitter den?
Här är det jag som ställer frågorna. Du ska svara på dem.
Jag försöker bara hjälpa till.
Tack.
Berätta. Annars tvingar de dig att berätta.
Första person singular, inte tredje person plural.
Det var ni som torterade mig, inte de.
- De var rädda för... - Första person, sa jag.
"Jag torterade er, löjtnant Lomax." Försök själv.
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag vill fråga er...
Nej, här ställer jag frågorna. Ni ska svara.
- Vem hjälpte er att bygga radion? - Ingen.
Vi fick ingen hjälp. Vi gjorde det själva.
Du ljuger! Varför byggde ni radion?
För att kunna lyssna på den. För att veta vad som händer där hemma.
På tidens första dag slog klockan ett slag.
En daggdroppe på ett strå och klockan slog två.
Vem bad dig rita kartan?
Ur daggen kom ett träd och klockan slog tre.
Varifrån kom delarna till radion?
Av trädet blev en port, och fyra slog klockan fort.
Sen kom människor, och med dem slog klockan fem.
Räkna inte, slösa inte med timmarna som går.
Jag har stått vid dörren länge nu, och jag knackar ständigt på.
Jag trodde inte att ni levde.
Nej, ni trodde det skulle gå ostraffat.
Varför lever ni?
- Varför lever vi? - Nej, ni.
Varför lever ni? Ni är krigsförbrytare. Varför hängdes ni inte?
Jag är ingen krigsförbrytare, bara tolk.
Ni arbetade åt Kempeitai! Ni visste allt!
Varför fick ni leva?
Hör på nu. Vi avser ge er en rättvis behandling.
Vi är civiliserade människor.
Men rättvisa måste skipas. Till dess ska ni föras till Bangkok.
- Tolk? - Ja, sir.
- Kempeitai? - Nej, sir. Tolk.
Arbetade ni åt Kempeitai? Tortyr, misshandel...
Bara översättning.
Gå dit bort.
Jag arbetade åt krigsgravskommissionen.
De var i behov av tolkar.
Vi färdades längs järnvägen och letade rätt på liken.
Vi identifierade dem.
Vi tog hit dem för att ge dem en värdig begravning.
Ni begravde alltså dem som ni hade hjälpt till att mörda.
Det var då jag förstod...
Det var så många lik. Så oerhört många.
Jag hade inte förstått att så många hade dött.
Mördats. Ordet ni söker är "mördats".
"...att så många hade mördats."
Fortsätt.
Ja, mördats.
Jag blev varse hur många som hade mördats.
Så nu berättar jag.
Jag gör pilgrimsfärder.
Jag strävar efter försoning.
Jag tänker inte låta någon glömma hur tragiskt kriget var.
- Förlåt, vad sa ni? - Tragiskt.
Det här var inte tragiskt, utan kriminellt.
Ni är inte tragisk. Ni är en förbrytare.
Ni var intelligent och välutbildad, men ändå gjorde ni ingenting.
- Ni är både kriminell och lögnare. - Mr Lomax...
Genom mitt arbete här har jag funnit lite frid i mitt liv.
Om jag kan hjälpa er...
Mr Lomax...
Jag försöker svara på era frågor-
- men jag tror att ni ställer fel frågor.
Mamma! Mamma! Mamma!
Mamma, hjälp mig!
Mamma! Mamma!
Jag ska berätta! Jag ska berätta!
Jag ska berätta!
Jag ska berätta allt vi hörde på radion!
Medan ni bygger er järnväg här-
- så sänker amerikanska ubåtar era lastfartyg.
Det råder brist på mat och bränsle i hela Japan.
USA bombar era städer.
De förstör era broar, era vägar och era sjukhus.
Och ni kan ingenting göra åt det.
Era hus står i brand och era familjer svälter.
Det hörde jag på radion.
Lögnare.
Du ljuger! Du har ingen heder.
Er armé är slagen.
Ni gav er som hundar. Se bara på dig.
Du borde skämmas som lever.
Om min armé blev besegrad skulle jag ta mitt liv för att försvara min heder.
Du kommer att få din chans, snart nog.
Mamma var redan död.
Hela kriget skrev jag hem till en död kvinna.
Vad säger ni till dem om det ni gjorde mot oss?
Vi pratar inte om det. Ingen pratar om det.
Inte vi heller, och vet du varför?
Ingen skulle tro oss.
Ingen skulle tro på vad ni gjorde mot oss.
Ni behandlade oss som djur för att vi hade kapitulerat.
Ni sa att ni hellre skulle dö än leva utan heder.
Men ni dog inte.
De ljög för oss.
Allt var lögn.
De sa att vi skulle segra, att äran skulle bli vår...
De ljög.
Endast ni berättade sanningen.
Vad vi än gjorde mot er, så höll ni fast vid den.
Ni visade mig att ingenting är mer värdefullt än livet.
Finlay.
Han var min vän. Han var också fånge här.
Han la ert liv i mina händer.
Han ville få till ett avslut.
Då kanske skälet till att jag lever...
...är just den här dagen.
Vi kanske båda två har överlevt för den här dagens skull.
Så att ni ska få avsluta det.
Ni är soldat, Lomax.
Ni kapitulerade aldrig.
Kriget tog aldrig slut för mig.
Jag trodde att jag hade förlorat dig.
När Finlay dog blev jag så rädd.
Rädd för att du skulle göra samma sak.
Det var inte samma sak för Finlay.
Han hade inte dig.
Bäste mr Lomax.
Jag tjänstgjorde i japanska armén.
Vi behandlade er och era landsmän mycket, mycket illa.
Det har nu gått lång tid sedan kriget tog slut.
Men för mig präglas denna tid av lidande.
Vårt återseende var som en dolkstöt djupt i mitt hjärta.
Jag har aldrig glömt er.
Jag minns ert ansikte...
...era armar...
...och era ögon.
Jag måste tillbaka dit.
Jag vill att du följer med.
Jag skulle inte ha överlevt en enda dag här.
Om du hade varit här skulle det ha varit ganska uppseendeväckande.
Du skulle ha klarat dig längre än någon annan.
Jag är ledsen.
Så hemskt ledsen.
Jag vill inte återuppleva den där dagen mer.
Inte jag heller.
Bäste mr Nagase.
Kriget är slut sedan många år tillbaka.
Jag har lidit mycket.
Men jag vet att också du har lidit.
Ni har visat stort mod och tapperhet i ert försoningsarbete.
Jag kommer aldrig att kunna glömma det som hände i Kanchanaburi-
- men jag försäkrar er att jag förlåter er helt och fullt.
Någon gång måste hatet få ett slut.
Eric Lomax och Takashi Nagase blev goda vänner-
- och förblev vänner ända till Nagases död 2011.
Eric Lomax dog i oktober 2012, 93 år gammal-
- med Patti vid sin sida.